-Nå? -Hva?
-Fant du det du gravde etter? -Ingenting.
Gamlemor med sine alruner, avhogde fingre og andre styggedommer!
Her gikk gjenferdene og sukket og ulte så folk ikke våget seg inn i skogen-
-etter at solen var gått ned.
-Ja, gamlemor med gjenferdene sine. -Hvorfor har du Tubal til medhjelper?
Du skulle kastet ham ut. Hører du hva mormor sier?
Hvordan ville Voglers magnetiske helseteater klare seg uten Tubal?
Hvem fikk oss ut av København med fare for eget liv-
-da den danske turneen gikk til helvete? Jeg spør, men ingen svarer.
Hvem er det som koker medisinene våre?
Gamlemor ville vært død for lenge siden hvis folk ante hva de inneholdt.
-"Det sunne smaker ikke alltid godt." -Jeg får ta ansvaret.
-Og fortjenesten. -Ikke prøv deg. Jeg vet noe, jeg.
Hørte dere? Det var et skrik. Det hørte jeg helt tydelig.
Det var en rev.
En rev på to magre bein, blodig og kanskje med hodet hengende i sener.
En rev uten øyne og med et råttent hull til kjeft...
Ja, jeg har sett dem, jeg. Og jeg vet hva jeg vet.
Å sitte på kuskbukken og ha gjenferd og spøkelser hylende rundt ørene!
Sår i øyet, blod i munnen, fingre borte, halsen brukket.
Han kaller deg ned, ut og bortenfor de døde,-
-de levende, de levende døde og bortenfor de hevede hendene.
Nei, god aften, herre. Mitt navn er Johan Spegel.
Og jeg er svært syk, som du ser.
Vil du lindre mine kvaler, så gi meg litt brennevin.
Ettersom brennevin er min sykdom, men også dens lindring.
Jeg er skuespiller-
-og tilhører egentlig den berømte Stenborgske truppen.
Men min sykdom har avsluttet min karriere.
Er du også skuespiller? Hvorfor er du da maskert, herre?
Du bærer løsskjegg, og øyenbrynene er farget, så vel som håret ditt.
Er du en bedrager som må skjule sitt egentlige ansikt?
La oss hvile et øyeblikk. Og puste.
Nå faller skumringen, og dette er livets siste dag.
Jeg lengtet alltid etter en kniv.
En egg som skulle blottlegge mine innvoller.
Løsne min hjerne og mitt hjerte. Befri meg fra mitt innhold.
Skjære bort min tunge og mitt kjønn.
Et kvast knivblad som renset ut alt det urene.
Og så skulle den kallede ånden heve seg fra dette meningsløse kadaveret.
-Hva slags bok leser du, herre? -En roman om falskspillere.
-Kolleger, altså? -Det fins ingen falskspillere her!
En interessant bok. "Bedrageriet er så utbredt"-
-"at den som snakker sant, stemples som den største løgneren."
Forfatteren forutsetter altså en stor allmenn sannhet et sted.
-Det er en illusorisk teori. -Der har du for lesingen, herr Aman!
-Det med sannhet interesserer meg. -Ja, det er en vakker lidelse.
"Rumpa sitter bak og hodet på halsen." Det er en absolutt sannhet.
-Slike sannheter liker jeg! -Det er en tvilsom sannhet.
-Det forstår jeg ikke. -Hos deg virker det helt motsatt.
-Trist at en så artig person skal dø. -Du også, selv om du ikke tror det.
Framtiden interesserer meg like lite som fortiden.
Jeg er en lilje på marken. Syns ikke det?
Nå dør han.
Du vil registrere selve øyeblikket.
Se nøye, herre.
Jeg skal holde ansiktet åpent for din nysgjerrighet.
Hva jeg føler? Redsel og velbefinnende.
Nå har døden nådd hendene mine, armene mine,-
-føttene...magen.
Nå kan jeg ikke se lenger.
Jeg er død.
Du undrer. Jeg skal fortelle det.
Døden er...
Det var en interessant opplysning. Ruinerte, mistenkte, etterlyste-
-og med et kadaver i vognen. Vi kunne gjort en bedre entré i hovedstaden.
Hopp ut.
Inn med deg.
Dere tier og jeg snakker.
Framfor alt vil jeg be gamlemor holde munn.
Gamlemor kan jo få ting til å hoppe.
Bord flyr, stoler faller, lys slukkes og så videre.
Men nå er gamlemor snill og holder seg i skinnet.
-Ja, jeg forstår. Kanskje. -Så nervøs kjerringa gjør meg.
Husker gamlemor hva hun stelte i stand med i Ostende?
Gamlemors tryllerier er foreldet. De er ikke morsomme lenger.
-Gamlemor burde vært død. -Ja, det var livat i Ostende!
Jeg kom i arresten, Vogler fikk bot og gamlemor ble prylt på torget. Livat!
Hva sier bror? Vi bør vel presentere oss?
Jeg, konsul Abraham Egerman, og min kone er interessert i åndelige ting.
Vi ba politimesteren legge denne sammenkomsten til mitt hjem.
Frans Starbeck, polismester.
Jeg håper at mine menn har oppført seg pent og tatt alle mulige hensyn.
Vergérus, medisinalråd.
Det er sannelig ikke mer enn riktig at vi straks presenterer oss.
Selskapets direktør, Albert Emanuel Vogler, et stort navn ute i Europa.
Han har på en genial måte utviklet og fullendt læren om-
-om fysisk magnetisme.
Svært takknemlig for å stifte bekjentskap med herr Vogler.
Herr Aman er herr Voglers unge myndling og fremste lærergutt.
Han har vist de merkeligste gaver.
Den aktverdige gamle damen er herr Voglers mormor.
En gang en feiret operasangerinne.
Hvem erindrer ikke grevinne Agata de Macopazza?
Jeg selv er uviktig i sammenhengen. Jeg har funnet som livsoppgave-
-å tjene den store ånd som bærer navnet Albert Emanuel Vogler.
Har du noe imot å diskutere noen spørsmål forbundet med virksomheten?
Nå. Vær så god sitt.
Du har i byens aviser annonsert en presentasjon-
-spekket av alle mulige sensasjoner.
"Sensasjonelle, aldri tidligere viste merkverdigheter."
"Magiske akter hentet fra den orientalske vishetslæren."
"Helsebringende magneter. Nervestimuli. Sinnseggelser."
Er dette din annonsering?
De brautende og støtende formuleringene er ikke hans verk.
Vi ville være takknemlige hvis doktor Vogler selv svarte på spørsmålet.
Herr Vogler er frarøvet talens gave. Han er stum, mine herrer.
Herr Aman er kanskje også frarøvet talens gave.
Nei, men jeg er ikke blitt spurt, herr politimester.
-Dere har altså magiske seanser. -Det har vi ikke påstått.
Vi bruker apparater, speil og projeksjoner. Enkelt og ufarlig.
-Helbreder herr Vogler syke? -Det har vi ikke sagt.
Herr Vogler var nylig på turné i Danmark-
-som lege og tok imot folk på vertshus.
"I et svakt belyst rom ble pasientene magnetisert etter Mesmers prinsipp."
"Herav oppsto skjelvinger og nervøse anfall. Enkelte mistet bevisstheten."
Hvorfor spør du om det du allerede vet?
Det foreligger en høyst merkverdig splittelse i herr Voglers virksomhet.
Dels utøver han legepraksis etter Mesmers...tvilsomme metoder.
Dels har vi tryllekunstneren Vogler-
-som arrangerer all mulig hokus pokus.
Den Voglerske virksomheten svinger uten skrupler mellom ytterlighetene.
Mener herr Vogler at han har overnaturlige krefter?
Dette ubegripelige forhøret er sårende for alle parter.
-Har vi gjort noe ulovlig? -Det er det vi vil ta rede på.
-Unnskyld, jeg visste ikke... -Kjære barn, slå deg ned.
Mitt herskap, får jeg presentere min hustru.
Jeg beklager, herr Vogler. Det som hittil har kommet fram-
-er ikke egnet til å inngi tillit.
Kom hit med lampen som står på bordet der borte.
Hold den slik.
Se på meg, herr Vogler.
Hvorfor ser du så rasende ut? Du har ingen grunn til å hate meg.
Jeg vil bare få fram sannheten. Det burde også være ditt ønske.
Åpne munnen.
Rekk ut tungen.
Jeg beklager, herr Vogler. Din stumhet forekommer meg uforklarlig.
I din annonse står det videre noe om-
-at du er i stand til å framkalle provoserende og fryktinngytende syner.
Det er vårt laterna magica. Et latterlig og harmløs leketøy.
Jeg er ikke så sikker på at det er et leketøy.
-Har du evne til å framkalle syner? -Doktor Vogler er et stort menneske...
...og en framstående vitenskapsmann. Du behandler ham som en sjarlatan.
Det er omgivelsene som kaster en skygge over hans vitenskapelige meritter.
-Framkaller du syner? -Tier du ikke, sender jeg deg ut!
Nå, herr Vogler? Ja eller nei?
Ja eller nei?
Ja, altså. Kan du oppnå denne tilstanden hos hvem det skulle være?
Hos meg, kanskje? La oss straks gjøre et eksperiment.
-Jeg stiller meg til disposisjon. -Nei!
-Og hvorfor ikke, fru Egerman? -Tilgi meg.
Ingen ytterligere arrangementer? Ingen magneter? Ikke noe mystisk halvlys?
Ingen hemmelighetsfull musikk utført på glassharmonika bak draperiet?
Hva vil du at jeg skal se, Vogler? Noe skremmende eller opphissende?
Det må være svake kar! Svake kar, svake sjeler.
Du sprenger deg. Vær forsiktig, avslutt forsøkene.
Du tror at jeg hater deg. Feil. Det er bare én ting som interesserer meg.
Din fysiologi, herr Vogler.
Jeg skulle gjerne obdusert deg. Veid hjernen din, åpnet hjertet ditt-
-og forsket en smule i dine nervebaner.
Løfte ut øynene dine.
-Slutt nå, før det er for sent. -For sent?
Kjedelig, mener bror.
Du har mislykkes, men du bør være takknemlig for fiaskoen. Du er ufarlig.
-Hvorfor lyver du? -Jeg forstår ikke.
Du opplevde noe som skremte deg, men våger ikke fortelle hva det var.
Beklager. Jeg har ingenting å skjule, ingen prestisje å vokte.
Jeg beklager kanskje at jeg ikke opplevde noe.
Alt vel? Da er det bare politimesterens tillatelse-
-som trengs for at dere skal få holde deres "magnetiske presentasjoner".
Dere kan gi en privat framvisning av programmet-
-i konsul Egermans store sal. Som kontroll. I fullt dagslys.
Har du noe å innvende, herr Tubal? Utmerket.
-Supeen serveres om en time. -Det er en altfor stor ære...
Tilgi meg. Ditt selskap får mat på kjøkkenet. Fru Garp viser dere losjiet.
-Rustan viser gjestene til kjøkkenet. -Vi bør kanskje heller bo i byen.
Det er politimesterens absolutte ønske at selskapet forblir husets gjester.
Ja, det var en ganske festlig lek.
Å ydmyke mennesker som ikke kan forsvare seg.
Medisinalrådet og jeg har veddet om en sak av vitenskapelig interesse.
Din mann tror det fins krefter som er ubegripelige eller uforklarlige.
Det ville vært en katastrofe om viten- skapen måtte godta det uforklarlige.
Det kunne ført til at vi logisk sett måtte tenke oss...en Gud.
Vitenskapen er godt rustet til å gjennomtrenge tilsynelatende mysterier!
-Tilsynelatende? -Alt kan forklares.
-Tenk på elektrisiteten. -Veddemålet står altså ved lag?
Vi får se i morgen.
Din hustru virker eksaltert. Er det barnets død...?
Vi reiser utenlands i høst, og da håper jeg at... Skål, mine herrer.
For doktor Voglers magnetiske selskap!
Et selskap med usedvanlig dårlig samvittighet, ser det ut til.
Jeg tror det er farlige mennesker en må passe seg for.
-Trollmannen selv er helt stum. -Rustan sier at han later som.
Jeg er virkelig redd.
De har ingen penger. En trenger bare være redd for formuende mennesker.
-Tenk om de stjeler herskapets penger. -God aften, småpiker.
Jeg heter bare Tubal, det er enkelt som en folkevise.
Nå skal vi se! Det er Sara, og dette er Sanna.
Nå vet jeg det. Det er Sanna, og dette er Sara.
-Tror du det? -Det vil vise seg. Vi skal få supé!
Her er herlighetene, og her er gjestene. Skal vi sitte ned?
-Min frue! -Sofia Garp, husets kokke.
Jeg er begeistret! Smigret! Overveldet! Bedåret!
Begeistret. Sjarmert!
-Kan herr Tubal spå? -Herr Tubal kan spå.
-Å, spå meg i hånden, herr Tubal! -Du er altfor ung og håpefull.
Jeg vil ikke tilgrumse din nysgjerrig- het, livsglede og barnlige tro.
En kan fornemme herr Tubals overnaturlige krefter, må jeg si.
-En vidunderlig gave. -Men tung å bære, Sofia. Og mørk.
Kors! Det er så en blir riktig het under korsettet. Og kald også.
Snille herr Tubal. Spå meg likevel.
-Dette er Antonsson, Egermans kusk. -God kveld. Vi har møttes.
Stille nå når herr Tubal skal fortelle om framtiden.
Jeg ser et lys. Nå slukket det. Det er mørkt. Jeg hører kjærlige ord.
Min anstendighet forbyr meg å gjenta dem.
En ung mann. Han rir i stor fart. Det er flott.
Sara. Før du går for å feire din kjærlighets høytid,-
-så ta noe av vår kjærlighetsmedisin. Da blir nytelsen mye større.
En gave fra fru Afrodite Venus. Tubal er bare mellomleddet.
En kjærlighetsmedisin!
Den er kostbar, fru Sofia, siden den anskaffes under store strabaser.
-At du våget! -I vitenskapens navn. I kjærlighetens!
-Kan jeg kjøpe en flaske? -Det er umulig.
Dine ressurser er altfor ringe.
Disse medisinene er bare overkommelige for adelsdamer-
-og en og annen stor skuespillerinne. Men for deg, for din skjønnhet,-
-store gjestfrihet, imøtekommenhet, la oss si 13 skilling!
To flasker for 20!
Å, det lukter sterkt! Så sterkt!
Det er den materialiserte eggingen, om jeg skal uttrykke meg vitenskapelig.
Er den bra for menn også?
Afrodite Venus berører deres hjerter med fingertuppene, og da er fanden løs!
-Bare mor hadde vært her! -Jeg er så redd, så redd!
-Vi er tomme for kjærlighetsmedisin. -Ta denne mot kolikk og gnagsår.
Det viktigste er hvordan flasken ser ut og at den smaker.
Du er naturligvis en bedrager.
Men det er noe ved meg, det må du si deg enig i.
-Du kunne blitt en god predikant. -Min tro er vaklende...
Vi må ta dette under fire øyne. Jeg går inn til meg.
Om en stund går du ut på gårdsplassen og rundt huset. Der er det en dør.
-Du er virkelig kvinne, fru Sofia! -Min mann døde for 8 år siden.
-Vil du ikke ha flaskene med deg? -Nei. Du kan jo selge dem igjen.
Gifte seg med fru Sofia. Halleluja, brødre og søstre!
Kan tenkes. Hovedsaken er ikke troen, men kraften. Sofia kjente kraften.
-Hva kan jeg få for denne skillingen? -En kjærlighetsnatt du aldri glemmer.
-Nei, det er jo rottegift. -Han går ikke heden med det første.
Drikk alt, så fornemmer du større salighet enn Salomo-
-da han forlystet seg med sine tusen friller!
-Hvorfor gråter du, lille maur? -Er du heks?
-Ja, det kan hende, det. -Jeg er redd. Du er gammel og stygg.
Når du blir nesten 200 år, blir du også stygg, lille maur.
-Er du så gammel? Kan du trylle også? -Det hender.
Nå tror ingen på mine hemmeligheter mer, så jeg må være forsiktig.
En kan ikke trosse den nye troen. Da kan man komme på hospitalet.
-Hvordan ble du heks? -Det kan jeg ikke si.
-Har du forsverget deg? -Ja, ja. Kanskje det.
Oi, nå ble jeg visst redd igjen.
Gå og kryp ned i sengen, så skal heksen komme med en gave.
Gjør som jeg sier, lille maur.
Jeg vil deg jo bare vel. Så.
Hva glor du på?
Da jeg gikk forbi bryggerhuset, så jeg inn i mørket.
I et hjørne hang det et lik med et tau rundt halsen.
Jeg gikk nærmere for å se hvem det var. Og jeg kjente ham igjen.
-Jeg er ikke redd for deg! -Det var en morder som hang der.
Jo, slik var det. Man ser hva man ser,-
-og man vet hva man vet. Men det lønner seg ikke å snakke om det.
-For et liv du lever, herr Simson. -Reiser, forestillinger, store fester.
Herr Simson treffer selvsagt vakre kvinner.
Kvinner dras mot det magiske. Særlig vakre, varmblodige med instinkter.
Iblant må vi faktisk kjempe imot.
Nå tenker jeg på en russisk fyrstinne med grønne øyne og liljehvit barm...
Nå ja, vi snakker om noe annet. Man lærer kvinnene å kjenne, kan man si.
-Et blikk og alt er åpenbart. -Tenk at jeg får sitte her med deg.
Du er jo søt. Jeg har erfaring, så jeg vet hva jeg snakker om.
Du har søt munn, vakre øyne og en riktig nett figur.
-Hjelpe meg! -Hva skriker du for?
Det føltes så underlig. Særlig i magen. Kanskje jeg er syk.
-Det er kjærlighetsmedisinen. -Kan det være årsaken? Hva gjør du?
Nå tar vi hver vår klunk, og så kommer fru Venus Afrodite og rører ved oss.
Det er kjærlighetsgudinnen, ser du. Så er alt bare salighet.
-Jeg tror herr Simson lurer meg. -Nei da!
-Jeg forbereder oss på en forlystelse. -Og den russiske fyrstinnen?
-Er Saras barm mindre hvit? -Jeg tror ikke det.
-Men øynene hennes var grønne. -Hun lukket dem. Det kan Sara også.
Da drikker vi, da.
-Hva skjer nå? -Nå skal vi bare vente.
-Her? -Tja, ikke akkurat her, kanskje.
Vi går til bryggerhuset. Der fins det store, deilige korger med rent tøy.
-Vi bør kanskje vente her litt. -På hva da?
Herr Vogler vil kanskje noe. Jeg synes at han...
Så blek herr Simson ble. Føler du deg ikke helt vel?
Jeg husket at medisinen kan virke forskjellig på ulike personer.
En kan for eksempel bli som en rasende løve.
Det har hendt at jeg nesten har slitt mine kvinner i biter.
-Men jeg vil ikke skade deg. -Jeg holder nok.
Det virker forskjellig, som jeg sa. En kan bli kvalm også.
Jeg har hørt om mennesker som har dødd.
Jeg tror at fru Venus Afrodite nettopp har rørt meg på den riktige måten.
Det kan hende. Men jeg er mye mer følsom.
Ikke vær så redd, lille Simson. Jeg skal ikke ete deg.
Tenke seg til. Han bare sprang av sted med henne.
-Og hun som er så vond å be ellers. -Drikk, så føler du deg bedre.
-Det er varmt her inne. -Kjenner du så godt det lukter?
Det er det nystrøkne tøyet og vintereplene som ligger der borte.
-I vinduet er det et svalerede. -Det er varmt, i hvert fall.
-Som du skjelver. -Ja, det er så varmt.
Ta av deg frakken, da.
Rustan og Antonsson sitter på kjøkkenet ennå,-
-og det lyser i gjesterommet der herr Aman og herr Vogler bor.
-Hvor er du? Jeg kan ikke se deg. -Her i vaskekurven.
-Nå? -Det ville vært enkelt å forføre deg.
Ja, men man blir jo eldre med årene og litt mer hensynsfull.
Man lærer å ikke plukke hver blomst i veikanten.
Du kan vel i hvert fall lukte på den.
Jeg bøyer meg over det sprø kronbladet og går videre.
Hvorfor snakker du så mye? Å, jeg er redd for tordenvær!
-Rolig, du har jo meg. -Det føles svært beroligende.
-Hva er det? -Det er kjærlighetsmedisinen.
-Jeg svetter som en kamel. -Nå lyner det igjen! Hold meg hardt.
-Det er blitt knute på den. -Vent, så skal jeg hjelpe deg.
Nei, ikke se.
Skal den knappen kneppes opp også? Det var fryktelig vanskelig.
-Du virker ikke så erfaren, Simson. -Jeg har vært mest utenlands...
Du skal ikke være lei deg, lille maur. Snart får du være med på leken.
Mormor gir deg en gave først, så du blir glad igjen.
-Er det et øre? -Ja.
I det øret skal du hviske alle dine ønsker, så får du det du ber om.
Men på ett vilkår.
Du må ønske slikt som lever, er levende, eller blir.
-Jeg forstår ikke hva du mener. -Nei, ikke nå. Men det gjør ingenting.
Hysj, lille venn, så skal jeg synge for deg.
Soldaten sto med sitt gevær
Det var krig og fienden var nær
Solen lyste og vinden hvinte
Soldatene toget på trøtte bein
Fienden sprang fra skogen fram
Det ble hett om øret på vår mann
Knivene blinket og blodet fosset
Mang en kriger ei døden trosset
Soldaten bar seier i hatten
Det regnet veldig den natten
Soldaten satt for seg selv og skrev
Han skrev til kjæresten langt et brev
Kjærlighet gir hvile
Kjærlighet gir trøst
Kjærlighet gir styrke i det spedeste bryst
Kjærlighet er ett
Kan aldri bli to
Kjærlighet er lett
Og vanskelig å forstå
-Hørte du, lille maur? -Nå sover jeg nesten.
Jo, jo... Jo, jo!
Nå blir det tordenvær.
Langt, langt borte.
Jeg er ikke redd for tordenvær.
Jeg kaller deg ned, jeg kaller deg ut, bortenfor de døde og de levende,-
-de levende døde, bortenfor de hevede hendene.
-Den Vogler... -En skulle latt slike få pryl.
Det er noe spesielt med taskenspillere.
-En irriterer seg over ansiktet deres. -Ansiktet?
Nettopp.
En blir som rasende når en ser en slik som Vogler.
En vil bare slå.
Voglers ansikt.
Det er noe spesielt med slike ansikter.
Forstår du hva jeg mener, Antonsson? En skulle trampet på dem.
Slike ansikter.
Voglers og kjerringas og Amans.
-Et gjenferd! -Eller fanden selv!
-Hvor er brennevinet? -Kruset er borte.
På golvet? Nei. Hvor?
Gjenferdet tok brennevinet!
-Hva har dere fore? -Vi forbereder oppvisningen i morgen.
Man ser hva man ser og vet hva man vet, og her lukter det ikke godt.
Dere får takke dere selv.
Jeg håper dere fikk godt med mat på kjøkkenet.
Jeg går ned til gjesterommet og pakker opp.
Du lurer kanskje på hvorfor jeg er svartkledd. Min datter døde i vår.
Herr Vogler. Du må tilgi de menneskene at de ydmyket deg.
De forstår deg ikke, og derfor hater de deg. Jeg forstår deg!
Hvem er du egentlig?
Jeg kjente deg igjen straks jeg så deg.
Tilgi meg min oppriktighet, men jeg snakker jo aldri.
Nei, jeg skal ikke gråte. Vi har ikke tid til tårer nå.
Jeg har lengtet. Mine tanker har vært hos deg. Jeg har levd ditt liv.
Likevel så jeg deg for første gang i dag.
Du ler kanskje av meg i stillhet. Det gjør ingenting.
Min kjærlighet er sterk nok for begge. Nå forstår jeg hvorfor du har kommet.
Kjenn som hjertet mitt slår.
Du skal forklare hvorfor mitt barn døde.
Hva Gud mente. Derfor har du kommet.
For å lindre min sorg og løfte byrden fra mine skuldre.
Min stakkars mann vet jo ingenting. Hvordan skulle han forstå?
Er det ikke fryktelig varmt i kveld?
Jeg har følt en slik angst. Min mann går til sengs om en times tid.
Han sover tungt, og jeg har gitt ham et sovemiddel.
Kom til meg klokken to. Jeg bor tvers over gangen midt imot gjesterommene.
la meg kysse dine hender. Nei, jeg vil. Vær rolig.
Du har skadet deg.
Min mann og jeg har hatt separate soverom siden vår datter døde.
Jeg døde ikke. Men jeg har allerede begynt å gå igjen.
Egentlig gjør jeg meg bedre som gjenferd enn som menneske.
Jeg er blitt overbevisende.
Det var jeg aldri som skuespiller.
En skygge av en skygge.
Ikke vær urolig for min skyld, herre.
Jeg befinner meg allerede i oppløsning.
Jeg har bedt én bønn i mitt liv.
"Bruk meg. Håndter meg."
Men Gud fattet aldri hvilken sterk og hengiven slave jeg ville blitt,-
-så jeg fikk gå uanvendt.
Det er forresten løgn det også.
En går steg for steg for steg for steg inn i mørket.
Selve bevegelsen er den eneste sannheten.
Da jeg trodde at jeg var død,-
-ble jeg plaget av grusomme drømmer...
-Bror er blek. Har han sett spøkelser? -Jeg er bare litt trøtt.
-Naturligvis. Jeg ønsker dere god natt. -Du finner vel rommet ditt?
-Det er ikke første gang jeg er her. -Vi tar et glass til. Sett deg.
Det er bare å adlyde når politimesteren gir ordre.
For et sjeldent magnetisk underverk. Min store respekt for Voglers talenter.
Jeg er hans hustru. Vi er etterlyst og må forkle oss.
-Hvorfor forlater du ikke alt? -Hvor skulle jeg ta veien?
Jeg har kjempet en kamp med en ufor- klarlig sympati til deg og din mann.
-Det høres ikke sannsynlig ut. -Jeg likte dere straks jeg så dere.
Ansiktene, stillheten, den naturlige verdigheten. Jeg er visst beruset.
-I så fall bør du la oss være i fred. -Det kan jeg ikke.
Du representerer det jeg avskyr mest av alt. Det uforklarlige.
Da kan du straks slutte din forfølgelse.
Vår virksomhet er bedrageri fra ende til annen.
Forstillelse, falske løfter, doble bunner.
Elendig, råtten løgn tvers igjennom.
-Vi er et latterlig pakk. -Er din mann av samme oppfatning?
-Han snakker jo ikke. -Er det sant?
-Ikke noe er sant. -Din mann har ingen hemmelig kraft.
Jeg forble upåvirket ved vårt forsøk. Kjente bare en viss kald opphisselse.
-Det er meningsløst. -Da burde jeg føle meg beroliget.
Føl deg beroliget. Vi kan bevise våre manglende evner et utall ganger.
Det forefaller meg at du beklager et faktum, som om du ønsker noe annet.
Det skjer ingen underverk. Apparater og kjeften for å utføre arbeidet.
Presteskapet gjør samme erfaring. Guden tier og menneskene snakker.
-Én eneste gang... -Det roper alle. En eneste gang.
For de ikketroende, men framfor alt for de troende. Én eneste gang.
Én eneste gang. Det er sant.
-Du sier at du er redd? -Ja.
For meg også? Det var smigrende.
Ditt tonefall og din klare forstand kan en kanskje fordra.
Men ikke smilet ditt og velviljen.
Du er trolig den eneste kloke i selskapet deres.
Hvorfor fortsette på en vei som fører til vanheder og fengsel?
-Det har ikke alltid vært slik. -Nei.
En gang trodde du kanskje? På en mening eller en nytte med det du gjør.
-Det er lenge siden. -Hvorfor ikke slutte i tide?
-Det er meningsløst. -Du mener at din mann...
Det fins ingen vei tilbake eller til sidene. Ikke for oss.
Jeg har et forslag. Når du har gått lei av magnetene, så oppsøk meg.
Jeg lover å hjelpe deg. På en eller annen måte.
Og min mann? Jeg er svært takknemlig.
Jeg skal gå.
Venter det ytterligere demaskeringer,-
-eller har doktor Voglers magiske teater uttømt sine ressurser?
En altfor stor ære. Din hustru virker trofast inntil galskapen.
-Gå, for Guds skyld! -Vil din mann drepe meg?
Vil du drepe meg? Du hater meg, og jeg liker deg. Det er stimulerende.
Jeg skal gå. God natt, madame.
God natt, herr doktor!
Husker du Lyon? Da vi tjente store penger, kjøpte et hus og ville slutte?
Så solgte vi huset, kjøpte rustvognen og hestene.
Du begynte å spille stum også. Husker du storfyrsten ved hoffet i Köten-
-som ble så betatt av meg og lovte å anbefale oss til Sveriges konge?
Du trodde jeg bedro deg og ga fyrsten bank.
Så måtte vi sitte i fengsel i to måneder før fyrsten tilga oss.
Han var svært edel og lovte like fullt å anbefale oss til hoffet.
Tror du han har gjort det? Det tror ikke jeg heller.
Jeg hater dem. Jeg hater ansiktene, kroppene, bevegelsene og stemmene.
Jeg er redd også, og da blir jeg maktesløs.
-Hvis jeg går fra deg? -Gå din vei hvis du vil!
Det gjør ingenting.
Albert...Emanuel...Vogler!
Du kom allikevel.
Hva har du tenkt å gjøre?
Jeg har ingen skyld. Det var han som forførte meg.
Du vil slå meg.
Nei, du våger ikke slå, for du er et krek.
-Det blør. -Tilgi meg.
-Nei, ikke gå.
Vi takker for deres bifall og håper våre små kunststykker behager dere.
Vi skal nå vise et nummer som har fått verdensrenommé-
-og som gir enda mer påtakelige bevis for verdensordenens demoni!
Vil noen av damene tre fram?
En kvinne med rent hjerte og vakre tanker. Fru politimester!
Dette er den absolutte, uhørte sannhetens øyeblikk.
Magnetenes kraft befrir fru Starbeck fra all forstillelse,-
-og hvert ord hun sier blir til den reneste sannhet.
-Hvor mye får du i lommepenger? -Jeg protesterer!
Et øyeblikk. Ikke glem at du ofrer deg for vitenskapen.
-Hvilket år ble dere gift? -Jeg er ikke gift. Jeg er for ung.
-Er du ikke gift med politimesteren? -Avbryt dette fornedrende skuespillet!
Hver lørdag går han på horehus, han eter som en gris og fiser ved bordet.
-Stopp henne! -Han har parykk og lukter vondt.
Kan du ikke tenke på de stakkars barna våre?
Jeg lurer på hvor mange som er hans, men et par av dem er stygge og dumme.
Herr Starbeck er en gris!
Jeg må gå straks. Bli, du. Du kan trenge litt atspredelse.
Jeg har vel ikke sagt noe dumt? Så festlige tryllekunstnere er!
Adjø, Starbeck. Du kommer vel hjem til middag?
Jeg er ikke hevngjerrig. Det får du ikke tro.
Jeg klarer meg selv.
Siste nummerv "Den usynlige lenke". Stiller en herre seg til rådighet?
Jo sterkere, desto bedre.
Antonsson!
-Jeg vil ikke, herr konsul. -Det er en ordre.
Bravo, gode mann! Ingenting farlig, ingenting som gjør vondt. Pust rolig.
Antonsson er en bamse, men hans krefter er små sammenliknet med-
-herr Voglers åndelige styrke.
Medhjelper. Bind denne mannen med de usynlige lenkene.
Dine hender er sammenlenket. Men føttene er også bundet sammen...
...og lenken er festet til veggen.
Etter ham!
Det er ingen tvil om at mannen er død.
I min rapport vil jeg understreke at Antonsson var helt uten skyld.
Bot kan heller ikke påregnes, ingen av Voglers nære ber om utredning.
I så fall granskes saken i sin helhet for å utrede de fordringer Vogler-
-kan ha pådratt seg under virksom- heten. Det er nok betydelige beløp.
Har noen noe å innvende? Så framt ingen finner grunn til å reise tvil-
-mot den før omtalte meddelelsen, vil saken avskrives.
-Hva mener du, om man tør spørre? -At dere kan dra til helvete.
-Hvis det morer dere, herr Tubal. -Takk for rådet. Hva skjer med Vogler?
Ifølge forordninger om obduksjoner ved private og offentlige institusjoner-
-vil Vogler bli obdusert-
-som følge av medisinalråd Vergéus og politimester Starbecks avgjørelse.
Det blir utført umiddelbart, på byens bekostning og for vitenskapelig formål.
-Vi er svært takknemlige. -Jeg tenkte det.
Da kan vi vel bære herr Vogler opp på loftet der obduksjonen vil finne sted.
Medisinalrådet ønsker å ta hånd om liket så snart som mulig.
-Som ved henrettelser, da? -Kanskje det.
Vi kan ta ham i den svarte kisten du sitter på, herr Tubal.
Får fru Vogler problemer med å livnære seg, kan jeg anbefale et hus-
-ved Luntmakargatan der jeg har en del innflytelse.
Min hustru hadde ganske underlige innfall, syns du ikke det?
Vi måtte bære kisten opp på loftet.
Medisinalrådet og politimesteren løftet liket av Vogler-
-opp på et stort bord og begynte å kle av ham.
-Hva gjør de egentlig? -Plukker innmaten ut av kroppen hans.
Sager av hodet og kikker på hjernen. Blodet, det bare renner og renner.
Tenk om han våkner og reiser seg under kniven-
-og går ned fra bordet og kommer ned trappene. Tenk om han kommer inn her-
-og ser på oss med blodige øyehuler!
-Du får ikke si sånt! -Ikke vær redd. Jeg skal beskytte deg.
Det beste vi kan gjøre, er å synge en sang om fortrøstning til Herren.
Hva skal vi synge?
-Angrer du deg? -Jeg har ikke lovet deg noe.
I går kveld hadde pipa en annen lyd.
I går var i går, og i dag er det søndag.
"Obduksjonen viser ingen fysiologiske eiendommeligheter eller abnormiteter."
"Fenomener som opptrådte, karakter- iseres som tilfeldige og meningsløse."
"De vil neppe tilføre vitenskapen videre oppmerksomhet."
Var det alt? Jeg takker for hjelpen.
Jeg sender en kopi av protokollen så snart jeg har fått den renskrevet.
-Blir du med og signerer rapporten? -Jeg kommer innom i morgen tidlig.
Hvordan vil det gå med gamle mormor?
Små fete griser skal ikke grynte for høyt. Da må de sette skinken til.
Jeg er ikke langsint, men jeg har god hukommelse. Særlig for ansikter.
"Det var første gangen fluen fes og ikke ble rumpeløs," pleide mor å si.
Du skal passe deg. Det fins anstalter for slike som deg og pakket ditt.
-Forstår du hva jeg mener? -Ja da. Hils fruen, forresten!
Vil du gjøre meg en tjeneste?
Stans klokken, er du snill.
-Hør, så stille det er. -Ja, det er svært stille.
-Hvorfor lot du det skje? -Jeg?
-Du ville hevne deg på ham. -Vergéus overrumplet meg.
-Jeg sa verken ja eller nei. -Du ville hevne deg.
-Besynderlig hevn i så fall. -Ja, den er svært besynderlig.
Hevne meg!
Jeg orker ikke mer...
Manda. Manda. Hysj!
Ikke snu deg. Gå ut og lås loftsdøren.
Ikke spør. Gjør som jeg sier.
Det er svært varmt her under taket. Forbigående kvalme.
Et slags verktøy.
Enten drømmer jeg, eller så holder jeg på å bli gal.
Det er utelukket at jeg har mistet forstanden, så jeg venter på å våkne.
Egentlig er det interessant.
La ham være.
Du oppnådde litt dødsfrykt. Ikke noe mer. Ingenting annet.
La ham være, sier jeg.
Kan jeg be om litt penger? Vi er bunnskrapet.
Gi oss i det minste en slant for forestillingen i formiddag.
Du stirrer på meg som om du aldri har sett meg. Men vi var jo søskensjeler!
Jeg har aldri sett deg før. Jeg kjenner deg ikke.
Jeg var maskert den gangen. Du kan vel be din mann hjelpe oss.
Ikke rør meg!
Herr medisinalråd! Vil du hjelpe meg?
Be politimesteren la oss forlate byen.
-Hvem har jeg egentlig obdusert? -En stakkars skuespiller.
Du lånte ham ansiktet ditt og byttet plass i salen. Du var aldri død.
Men du er magnetisøren Vogler. Ikke skuespilleren eller en tredje person?
Hån meg gjerne, men hjelp meg. Du sa jo at du hadde sympati for meg.
Jeg likte bedre hans ansikt enn jeg liker ditt.
Masker deg igjen så jeg gjenkjenner deg, så kan vi kanskje snakke om det.
Du er utakknemlig, herre!
Har jeg ikke anstrengt meg for å gi deg en opplevelse?
Det var en ussel forestilling. Men selvsagt skal du få betalt.
Betrakt den figuren nøye. Si så om jeg ikke har vunnet veddemålet.
Det er sant. Jeg har tapt.
Simson går ut og spenner for, vi reiser nå.
-Kan Tubal hjelpe oss med pakningen? -Jeg blir her. Min vei er en annen.
En kan leve "etter oven" som Sofia sier. Høyere formål lønner seg.
Mer mening og mindre apparater.
Nei, jeg blir ikke med.
Du titter på posene mine, og så lurer du kanskje.
Se, du. Dette er 6000 riksdaler som mormor har samlet gjennom årene-
-og gravd ned litt her og der.
Mormors medisin! Folk betaler hva som helst for kjærlighet.
Det visste du vel ikke?
Adjø, Albert. Du er enfoldig og uforsiktig. Det har jeg alltid sagt.
En skal kjenne sin begrensning. Så, hjelp meg ned, nå.
-Nå drar pakket. Jeg savner dem ikke. -Ikke jeg heller.
-Kom, Tubal. -Hva? Nå igjen, Sofia? Ja, men...
Ja, jeg kommer, Sofia. Jeg kommer.
Kan jeg få bli med, vær så snill? Jeg er nok blitt gal.
Det er nok kjærlighetsmedisinen. Jeg kan ikke tenke som jeg vil!
-Løp og hent sakene dine. -Takk! Tusen takk!
-Lille Simson! Jeg blir med! -Jeg skal hjelpe deg.
Hvorfor kommer de ikke? Vi må jo av sted.
Bare vi rekker å komme oss ut av byen.
Det er for sent. Det er for sent.
Nå var du heldig, Tubal.
-Hvem er du? -Magnetisøren Albert Emanuel Vogler.
Han vi trodde vi obduserte. Han bedro oss på sitt spesielle vis.
Formodentlig, sier jeg videre, er det herr Vogler som står der.
Jeg gratulerer! På nådig befaling har jeg gleden av å meddele følgende:
"Hans majestet kongen ønsker å bevitne"-
-"en av Voglers magnetiske presentasjoner."
"Vogler skal føres til det kongelige slott"-
-"der nødvendige arrangementer får gjennomføres til underholdningen."
"Stockholm slott, 14. juli 1846. Hoffmarskalken."
Jeg regner med at du ikke nevner hva som har foregått. For din egen skyld.
Det er på høy tid å reise. Skynd deg, doktor Vogler.
Samle apparatene mine og send dem til slottet.
Men forsiktig. Det er dyrebare gjenstander.
-Å, lille søteste Simson! -Ikke nå, for søren. I kveld!